Opt soldați SUA sunt uciși în Irak de bombe plantate la marginea drumului.
Patru au murit la nord de Bagdad într-o explozie care le-a lovit mașina,
iar un pilot a fost ucis de o bombă în Tikrit.
Doi au murit și trei au fost răniți
când unitatea lor a fost lovită de o bombă în Bagdad.
În cazul celui de-al optulea, care nu a murit în luptă, a fost demarată o anchetă.
Cel puțin 3.555 de soldați americani au murit
de la începutul războiului din Irak în 2003.
PERCEPȚIA PUBLICĂ A PREȘEDINTELUI
ÎNCREDEREA ÎN CÂȘTIGAREA RĂZBOIULUI ÎMPOTRIVA TERORII
TOT MAI MULTE ATACURI
IANUARIE: 56 DE ATACURI, FEBRUARIE: 83 DE ATACURI
MARTIE: 112 ATACURI
PREZENTA LA CURSURI
TODD HAYES
ANX: Agenția Americană de Știri
Washington, Districtul Columbia Ora locală 10:00
Biroul Senatorului Jasper Irving
Încă o poză. Așa. Mulțumesc. Uitați cartea mea de vizită.
Mulțumesc că ați venit.
Domnule senator?
Absolut.
Vă poate primi acum, doamnă Roth.
- Pardon? - Senatorul.
Bine.
Bună dimineața, Janine.
Singurul lucru bun despre dimineață e că se termină la prânz.
- Te rog, ia loc. Cafea, ceai, apă? - Nu, mulțumesc.
E minunat să te văd. Mulțumesc că ai venit.
- Domnule senator? - Marcia, se poate o cafea?
Ți-am citit articolul despre consilierii de imagine în politică.
- Da? - Mi s-a părut un articol bun.
O altă perspectivă.
Mulțumesc.
O să vină și monstrul tău de la relații cu publicul?
Nu. Doar noi doi. Nimeni care să-ți pareze întrebările încuietoare.
Doar noi doi. Uau!
M-ai numit viitorul partidului. Acum îți întorc favorul.
- Am scris ce credeam acum opt ani. - Și totuși. Îți sunt recunoscător.
Dată fiind starea partidului, de unde știi că remarca nu a fost peiorativă?
- Pentru că am primit 77% din voturi. - A, da. Cum aș putea să uit?
- Știi că lucrez la un calendar...? - Un calendar al războiului.
Dacă e la fel ca celelalte de anul ăsta,
o să fie introducerea în pompă a unei retrospective a greșelilor făcute.
- Ar putea fi o simplă listă de fapte. - Toate alese de tine cu grijă.
- Nu ai încredere în noi. - Am în tine.
- Și de-aia suntem aici. - Ca să discutăm despre ce exact?
Dacă vrei să mai scrii încă un articol cu toată sinceritatea,
în loc să tot reamintești celor care mai ascultă că suntem de șase ani în război...
Și cine o să culeagă laudele?
Care e subiectul?
E vorba despre un nou plan în desfășurare în Afganistan.
Un nou plan?
Un nou plan care va câștiga războiul și, oricât de clișeu ar suna,
inimile și mințile oamenilor.
- Despre ce e vorba? - Nu pot să-ți spun tot.
- Siguranța națională. - Dar destul cât să scrii un articol
despre ce facem în Afganistan acum, nu acum șase ani, acum
și cum aceste eforturi pot să ne aducă victoria.
- Ce e asta? - "Asta"?
Întâlnirea asta.
Este efortul meu sincer de a ține presa mai bine informată
și de a schimba subiectul de la trecut la viitor,
de a recunoaște greșelile și a vorbi deschis despre cum să le corectăm,
pas cu pas.
- Cât timp avem la dispoziție? - Am până la 11.
O oră? Cred că sunteți cam fierți.
A, nu. Suntem determinați.
Afganistan Ora locală 18:30
Baza Aeriană Bagram
Atenție.
- Finch, sunteți pregătiți? - Da, să trăiți.
- Cum e genunchiul? - Gata de drum.
- Mă bucur. Rodriguez? - Toate bune, domnule.
Bun. Vreau să luați notițe, vreau să puneți întrebări. Întâi, veștile bune.
Al-Qaida și talibanii au fost reduși la grupuri mici.
Nu credeți tot ce citiți în ziare.
I-am bătut și dezmembrat în grupuri mai mici
și mai slabe decât erau când am ajuns aici.
Veștile proaste. Încă mai avem până să-i distrugem.
Cu cât tragem de timp cu atât va fi mai greu. Amintiți-vă de Von Clausewitz.
Nu lupta prea mult cu un inamic pentru că...
- Se va adapta la tacticile tale. - Corect.
Acum, Agenția de Informații INTSUM ne-a raportat
că al-Qaeda încearcă să deschidă un nou front în provincia Badakhshan.
- Localnicii nu pot face nimic? - Asta e problema.
Nimeni nu e suficient de puternic să lupte dușmanul
iar Karzai sigur nu o să-i lase să plece acasă acum.
De ce se întâmplă acum?
Vor să se organizeze într-o forță legitimă de luptă pentru popor.
De unde provin?
Le cer familiilor să le dea fii.
Dacă refuză, tinerii sunt executați în fața lor. Asta pe de o parte.
Mai e Irakul. Qaeda și talibanii recrutează oameni cu pregătire militară...
- Pe unde îi aduc? - Asta nu pot să vă spun.
Deja știți prea mult.
Deci teroriștii Jihadi și Wahhabi trec prin teritoriul șiiților?
E suficient de spus că inamicul e tot mai puternic și mai rău.
E timpul să mergem peste ei și să-i călcăm în picioare.
O să atacați provincia Badakhshan.
O să organizați un punct de observație la Pamela Left,
un pisc la 2.438 de metri care oferă o perspectivă de 360° a văii.
Inamicul o să-l vrea la fel de mult ca noi,
așa că am primit ordin să-l capturăm înainte de topirea zăpezii.
Verificați hărțile. E o zonă bună de aterizare. Da?
- Da, să trăiți. - Organizați tabăra, comunicații.
Stabiliți legătura prin satelit. Și așteptați. Dacă aveți norocul să luptați,
să le arătați ce înseamnă furia americană. Clar?
Îmbrăcați-vă gros.
Nu credeți că suntem un pic zoriți, domnule?
O Universitate din California Ora locală 7:00
CANCELARIA
Biroul profesorului Stephen Malley
Bună dimineața.
Să închid ușa sau...?
Tu ce crezi, Todd?
Nu e etic să mă puneți să vă aduc cafeaua.
Nici tu să mă obligi să-ți văd cămașa.
Este Reyn Spooner, originală. A costat 89,99. Sau poate 69?
- Da? Îmi retrag cuvintele. - Vă rog.
De ce crezi că te-am chemat așa devreme cu daruri?
Păi, știți, absențele mele sporadice.
Sună ca titlul unei cărți despre semestrul tău, nu-i așa?
Asta e bună.
Da... Nu știu, profesore.
Nu am fost niciodată mai ocupat ca acum.
- Cu ce? - Cu celelalte cursuri.
- Dar asta e specializarea ta. - Și mai e și o domnișoară.
Da? Cea lângă care stai tot timpul la cursul meu?
Nu.
- Și ce îți mai ocupă timpul? - Sunt președintele fraternității mele.
- Trăiască șeful. - Țineți minte cât e de solicitant.
Weekenduri de patru zile și câte 30 de minute de studiu...
- Nu asta am vrut să zic. - M-ai întrebat ce-mi amintesc.
Nu credeți că școala trebuie să fie și un mediu social? Să obții două educații?
Cred că dacă nu le poți împăca pe amândouă nu ai ce căuta aici.
Și mai cred că cine nu e de acord cu asta
sunt studenții care vor să justifice 30 de mii pe an pentru toate notele slabe.
Bine, prietene.
Ai excelat la majoritatea examenelor date,
dar nu ai fost decât la opt cursuri.
Ceea ce ar fi minunat dacă ne-am vedea doar o dată pe săptămână.
Deci dintr-o dată prezența atârnă la notă?
Hei, Todd.
Ce zici de un 9 pentru restul semestrului?
Fără plus sau minus, doar un 9 muncitoresc?
Ți-l ofer pe tavă. Acum.
Fără șmecherii.
- Un 9 pentru ce? - Să nu mai vii la nici un curs.
Să nu scrii sau să citești un rând din cursul meu.
Să nu te mai înscrii la nici un curs de-al meu cât timp vei fi aici.
Un 9 pentru nimic?
- Dă din cap și întâlnirea s-a terminat. - Jumate din clasă ar ucide pentru asta.
- Dar nu le-o ofer lor. - Cred că știu ce faceți.
Mai e o înțelegere. În două părți. Nici una negociabilă. Prima parte,
te prezinți zilnic la toate cursurile.
A doua, mă lași să-ți spun despre ultimii doi elevi care mi-au dat speranțe.
Poate așa o să înțelegi de ce te-am chemat astăzi aici.
Survolăm. Urmează să dăm ocol bazei.
Ai reacțiile unui fetus.
- Hopa. - Ceruri prietenoase.
Cum te temi de nori mai mult decât de gloanțe?
Mai bine împușcat decât prăbușit.
Crezi că ești rapid?
V-ați stabilit un scop foarte înalt.
Dar acest scop pentru viitorul Afganistanului
nu e realizabil dacă întâi nu rezolvăm problema militară.
Forțele noastre speciale vor prelua inițiativa
în pozițiile cheie din Afganistan înainte de topirea zăpezii.
Și de ce trebuie întâi să vină componenta militară?
Numai după ce am distrus inamicul
puteam să începem adevărata muncă de a menține vie această democrație.
- Deci ucidem oameni ca să-i ajutăm. - Nu am spus asta. Am spus "inamicul".
- Nu scoate din context. - Scuze. Vroiam doar să simplific.
În 2002, ai spus: "Talibanii au fost pentru totdeauna învinși", aplauze.
"Misiune îndeplinită." Mică exagerare.
Greșeală.
Acum știm că inamicul învins nu este eliminat
și acum știm că inamicul a învățat din acea primă înfrângere.
Și acum sunteți sigur că va urma o a doua înfrângere.
Ne mai întâlneam dacă nu eram sigur? Așa o să decurgă tot restul acestei ore?
Eu doar pun întrebări.
Puteți să-mi dați un exemplu că inamicul a învățat o lecție?
Și-au dat seama că luptăm pe două fronturi.
Și istoria nu e blândă cu asemenea fățărnicie.
Așa că lansăm această nouă strategie în care armata dă prima lovitură.
Poziționarea în teritoriu e importantă.
Cine ajunge primul poate să observe,
are prerogativa atacului și posibilitatea de a conduce.
- De a conduce? - De asta romanii au construit forturi.
Ai o prezență continuă sau înfrunți violență continuă.
Deci o să fim acolo pentru totdeauna, ca romanii?
Am spus "continuă", nu "permanentă".
Trebuie să avem determinarea insurgenților sau vor rezista mai mult ca noi.
Siguranța ne permite să ridicăm școli și spitale...
- Unde e NATO în toată asta? - Bună întrebare. Unde sunt?
Nu putem să-i așteptăm să decidă, așa că am demarat această nouă strategie acum.
De ce acum? De ce nu acum un an? Doi ani? Trei?
Două motive. Primul, sateliții și avioanele proiectil
nu sunt atât de eficiente pe cât se credea.
Toți știu asta. Caută pe Google "Predator".
- Al doilea motiv e urât. - E cumva un cod pentru neoficial?
Deocamdată, da.
Bine.
- Iranul. - Ce mai face acum?
Pe lângă fabricarea de arme nucleare, relația cu Coreea de Nord,
și convingerea Israelului că nu știe cum arată un adevărat holocaust?
Le permite insurgenților Wahhabi să treacă din Irak în Afganistan
pe drumul cel mai scurt.
Prin zona rurală a Iranului?
- E confirmat? - De negările lor.
Dovada că există o nouă axă a răului.
1300 de ani de crime între suniți și șiiți sunt lăsate deoparte
ca să ucidă mulți americani în tot atâtea locuri.
Asta e tot neoficial? Pentru că e important.
E negociabil. Înțelegi ce spun?
Acești radicali se unesc împotriva noastră.
Trebuie să le reamintim americanilor cine le sunt dușmanii.
Aveți dovezi că se unesc împotriva noastră, sau că există potențial...?
Nu subestima gravitatea acestei situații.
Este o amenințare la adresa siguranței noastre naționale, mă poți cita.
Acum că Iranul are capacități nucleare, nu putem...
Când spuneți "nucleare", sună ca o poveste de speriat...
De pe poziția ta îți permiți luxul acestei opinii. Eu nu.
Este responsabilitatea mea, este datoria mea să apăr poporul american,
și de-asta acum punem în aplicare această nouă strategie.
Și când începe?
Acum zece minute.
Am înțeles.
- Atenție. - Ajungem în două minute.
Două minute. Pregătiți armele.
- E o anti-aeriană veche acolo. - O anti-aeriană pe culme.
Infraroșii!
E-n regulă, domnule. A fost fotografiată aseară.
E o vechitură ruginită, de 23 de milimetri cu țeavă dublă.
- Bună observație. - Ruginită și distrusă. Inoperabilă.
Distrusă. De cine?
Ideea e că nu poate să tragă.
Ce?
O armă care nu funcționează poate fi o capcană bună.
Văd de-astea tot timpul. Am poreclit locul ăsta "Gunoighani..."
Medic!
Din ce direcție?
Suntem atacați. SOS.
Apasă cu degetul.
Întoarce înspre atacatori.
Aterizează!
- Cum îi cheamă? - Ernest și Arian.
Ca rasa supremă - Arienii?
Cam așa ceva. Ce vrei să spui?
- Nu v-ați gândit la "ironie"? - Ce?
Un tip pe care îl cheamă Arian, nu poate fi decât...
African-American.
Și care e diferența? Concentrează-te pe faptul că e american.
Bine. Și jucau baseball, da?
Doar așa și-au permis să vină aici.
Burse sportive. Nu găseați doi tipi mai diferiți decât mine?
Ce?
Profesorii nu sunt pedagogi sunt negustori.
- Bine. Și dvs ce vindeți? - Pe tine, ție.
Nu e nevoie să-mi faceți favoruri.
- De ce? - De ce nu e cazul să-mi faceți favoruri?
De ce nu-ți mai pasă?
Înainte îmi păsa pentru că veneam la cursul dvs?
Da. Și nu doar că veneai, dar te și implicai.
Citeai tot ce vă dădeam. Erai motivat.
Te războiai la fiecare discuție. De ce nu mai faci asta?
V-am răspuns deja. Chestii, fete...
Vrăjeală. Todd, fii serios.
- Continuă. - Nu vreau să vă jignesc.
Hei, avem o oră la dispoziție.
Nu pierde o secundă cu sentimentele mele. Mie nu-mi pasă de ale tale.
Mersi. Ar trebui să scrieți felicitări.
Bine. Continuă.
- Vorbește. - Bine.
Știință politică. Ce e științific aici altceva decât psihologia
a cât de mult rahat pot înghiți alegătorii înainte să-și dea seama de asta?
Partea științifică e doar despre cum să câștigi.
Nu cum să guvernezi sau să ajuți, doar cum să câștigi.
Indiferent cât ești de idiot, prefăcut sau criminal.
Dă-mi un exemplu.
Bine. Candidații la prezidențiale.
Își anunță candidatura spunând sus și tare că nu candidează pentru președinte.
Ce e tâmpenia asta?
- E veche de când lumea. - Nu cred, pentru că...
M-ați cucerit când am învățat despre filozofii antici.
Grecii. Adică, profesore, m-ați cucerit. Au fost grozavi.
Dar undeva... undeva m-ați pierdut.
- Ai fost vreodată în Grecia? - Nu.
Nu, altfel ai ști că în comparație cu guvernul lor al nostru pare din viitor.
Asta e ideea.
Dacă Socrate, Platon, Aristotel nu au reușit, ce o să facă Todd Hayes?
Te plângi? Renunți?
O să-mi plătesc impozitele, o să aștept la semafor...
Asta e grozav. Dar mă gândeam la ceva mai mult.
Cum ar fi? Să devin senator?
- Da, asta e mult. - Da. Super.
Să ajung un rahat cu ochi - la propriu - care face legile?
Un păcălici cu cărare pe mijloc la fel ca toți ceilalți?
Un tip care vorbește tot timpul fără să spună nimic?
Să fiu unul care dă lecții de moralitate
în timp ce asistentul i-o freacă pe sub masă? Da, sigur, te rog.
Unul care fură milioane și care plânge ca un evanghelist când e prins.
Și câți nu au fost prinși?
Dacă asta înseamnă mai mult decât un om obișnuit cu o slujbă cinstită, nu mersi.
Da, aici m-ați pierdut.
Aproape că m-ai convins.
- Aproape m-ai convins. - Ce?
Că ai habar despre ce vorbești.
Ești bun cu cuvintele. Dar ar fi și mai bune dacă ar avea o inimă.
Dacă ar veni din experiență,
dacă ai fi bătut la uși, dacă ai fi lins plicuri, dacă ai fi fost la un miting,
dacă te-ai fi implicat în vreun fel.
Linsul plicurilor înseamnă implicare?
Mult mai mult decât vorbăria.
Ernie.
Frate.
Avem o problemă la Pamela Left.
- Cât de gravă? - Elicopterul a fost atacat cu mitraliere.
Sunt morți și răniți și nu au aterizat la obiectiv.
- Unde au aterizat? - La trei kilometri sud.
Elicopterul praf, doi oameni dispăruți.
- Mai exact. Cine lipsește? - Finch și Rodriguez.
Se pare că au căzut pe o culme aproape de locul unde trebuiau să aterizeze.
Nu se știe dacă au supraviețuit.
Ernie.
Frate.
Arian!
Idiotul naibii.
Ești rănit grav?
Foarte. Poți să ajungi la mine?
Nu pot. Piciorul mi-e înțepenit.
Rezistă.
Elicopterul de salvare.
Poziționează-l între noi și Pamela Left.
Să stea acolo până știm ce se întâmplă. Vezi ceva?
Nu știu pentru cât timp. Se strică vremea, se anunță zăpadă multă...
Vreau să văd cât se poate de mult, cât mai mult timp.
- În cât timp ajungem? - Cu un Warthog
o să ia cam 20-25 de minute, dar...
Fă-o.
Aș vrea să vorbesc cu idiotul care a spus că muntele ăsta e sigur.
Din cauza reliefului afgan e nevoie de puncte de operare cu echipe mici.
Am auzit de baze, dar e prima oară când aud de puncte de operare.
- "Punct" sună mai mic decât "bază". - Pentru că e.
- Ce? Spune. - Scuze, nu...
Doar... sună a "momeală" în limbajul Pentagonului.
Janine, nu înseamnă că punem unu, doi oameni sus pe munte.
- Dar mic este felul în care luptăm acum. - Spune omul din biroul climatizat.
Asta e lupta acum și civilizațiile nu supraviețuiesc prin non-violență.
Și acum precedați diplomația departamentului de stat?
Am fost atacați.
La atac nu răspunzi cu diplomație.
Ideea de diplomație a lui Bin Laden e să nu filmeze decapitările.
Saddam a încălcat 16 rezoluții ONU, iar ONU a răspuns
emițând peste 30 de condamnări ale comportamentului său.
Timp în care Franța, China și Rusia și-au continuat relațiile economice cu el.
Noi nu l-am înarmat pe Saddam în anii 80?
- Dar acum am ajuns aici. - Da, și nu e important să vedem cum...?
Cum și de ce nu e important acum. Trebuie să mergem înainte.
Luptăm cu un rău pentru care ultimii 1300 de ani de progres
sunt o erezie pedepsită prin moarte violentă.
Dacă nu crezi că asta trebuie înlăturat...
Aș vrea să-l văd pe Bin Laden mort ca fiecare,
dar nu înțeleg de ce nu crezi că trecutul e important.
Ce e important, ce e relevant,
este implementarea acestei noi strategii care va câștiga acest război,
război pe care nu-l putem pierde.
- Dar nici nu-l câștigăm. - Încă.
Această strategie o poate schimba.
Dar o strategie care să aducă trupele acasă?
- Să plecăm? - Asta nu e o alternativă?
Bine. Să luăm scenariul ăsta.
Ne retragem și talibanii preiau din nou Afganistanul.
Numai că acum talibanii s-au transformat în ceva mai rău și mai puternic
pentru că acum conduc 2-0 în meciul cu superputerile.
O să-i omoare pe cei care au votat, acei fraieri care și-au pus credința în noi.
Moartea speranței pentru milioane de afgani și a credibilității americane,
sfârșitul Americii ca forță a dreptății în lume.
Când va trebui să ne întoarcem în doi ani și poți să mă citezi,
vom avea un Irak distrus, un Afganistan fără speranță și un Iran nuclear.
De câte trupe o să avem atunci nevoie? Se vor adăuga multe zerouri.
O secundă... Pot să vorbesc liber?
Sunteți pe punctul implementării unei noi strategii
indiferent de costurile financiare și umane pentru că prevedeți...
- Ne-am gândit bine la costurile umane. - Care ar fi estimările?
Această strategie este fundamentată pe răbdare și determinare.
Îi pune pe oamenii noștri în poziții de unde pot ucide inamicul,
pentru ca să putem reconstrui țara.
Dacă e nevoie de zece ani, stăm. Facem tot ce este necesar.
"Tot ce este necesar."
Și de ce a durat trei ani să blindați mașinile de război?
- Sunt blindate acum... - Dar nu cu cea mai bună protecție.
De ce președintele insistă să cheltuiască miliarde pe submarine și avioane de luptă
care-s inutile în acest război?
- La ce crezi că lucrez eu acum? - Și de ce am trimis 150 de mii de trupe
într-o țară care nu ne-a atacat, și o zecime în cea care ne-a atacat?
De câte ori voi, presa o să tot puneți aceeași întrebare?
- Până primim un răspuns. - Bine. Uite-l...
- Irakul a fost o țară de primă mână. - "A fost" e corect.
Am cucerit-o iute căci am fost mulți.
Afganistanul a fost, este și va fi întotdeauna emblema lumii a treia.
A ținut piept marilor oști înainte ca Alexandru să fie "Cel Mare".
Am cucerit Irakul? Cum de mi-a scăpat?
Militar, am făcut-o.
Am făcut și greșeli.
Greșeli colosale care nu trebuie să fie uitate niciodată.
Dar acum șase ani, cine știa ce să facă și când
după ce am văzut avioane prăbușite în clădirile noastre?
Ții minte cât de speriați eram gândindu-ne ce ne mai pregătește inamicul?
Cum dintr-o dată totul era în pericol?
Familii, prieteni, grădinițe...
râuri și poduri, centrale nucleare.
Ții minte cum teroarea a aruncat peste diminețile noastre umbre nemaivăzute?
Și zeci de mii au murit din cauza acelei frici,
și a greșelilor pe care le-a inspirat.
Dar întrebarea cu care am rămas, care nu mă lasă să dorm noaptea,
pentru că trebuie să răspund la ea, este ce facem acum?
Drace.
Primul pluton?
Dumnezeule. Avansează.
- Sunt în viață. - Bine.
- E doar zăpada. - Acoperă flancul.
- Dă-mi pilotul. Vreau o estimare. - Au spus 18 minute.
Asta au spus acum șapte minute. Vreau pilotul acum.
Elicopterul de salvare e pe poziție și așteaptă ordinul dumneavoastră.
Deci, Ernest și Arian, s-au dus de bună voie?
E o întrebare sau o acuzație?
- Doar o întrebare. - Da, de bună voie.
Sunt genul aventuros. Le plac extremele...
Nu, Ernie și Arian nu sunt genul ăsta.
Eu vorbeam despre a fi neînfricat,
adică speriat de moarte dar dispus să faci următorul pas.
Asta e curaj, nu?
Dar cel adevărat.
De ce ți-e frică? Cei mai mulți se tem că nu găsesc de lucru,
sau să se mute cu părinții sau să plătească ratele la bancă.
Asta mă sperie.
Sau vocea interioară care tot întreabă: "Ar trebui să-mi folosesc mai mult talentul?"
"Profit de timpul care mi-a fost dat pe pământ?"
Cred că toți se întrebă lucrurile astea.
Multora ne e teamă de răspunsuri.
Ții minte al doilea sau al treilea curs cu mine,
când din senin te-am întrebat ceva?
Stăteai pe margine unde vă așezați când nu vreți să vorbiți
suficient de aproape să fiți implicați,
dar la o distanță cât să nu vă văd și să vă întreb ceva.
Se numește jenă. M-ați întrebat ce cred despre ce am avut de citit.
- Și am spus că nu am citit. - Dar din reflex.
Fără scuze sau vrăjeli, cinstit.
- Eram îngrozit. - Dar ai putut să faci următorul pas.
Și mai ții minte despre ce discutam?
Încercați să treceți peste clipele de jenă.
Era despre noua clinică care se deschidea în Adams.
Unde dădeau gratuit ace sterile dependenților de droguri.
O clasă de 80 a crezut că e un lucru bun.
S-au gândit, "Da. Se reduce răspândirea bolilor și criminalitatea." Tu ai spus...
Dacă se cheltuiesc banii contribuabililor pentru ca unii să încalce legea mai sigur,
de ce nu se face pe autostradă și o linie pentru șoferii beți?
E o problemă mai mare decât drogurile.
- Aceeași logică. - Vorbești de economie.
Da, dar vorbesc și de siguranță.
Nici măcar nu ai citit tema.
- Nu, dar pot să gândesc. - Are dreptate.
Pot să stârnesc un cuib de viespi cu oricare dintre ei.
Dar elevul care nu a citit tema și recunoaște acest lucru
devine centrul celei mai interesante dezbateri pe care am văzut-o.
Unde e elevul acela?
Deci credeți că numărul trupelor pe care le avem acum în Afganistan este suficient?
Da. Și un motiv pentru care în Afganistan putem face multe cu mai puțin,
pe lângă informațiile precise pe care le avem din zonă,
este superioritatea forțelor noastre speciale.
Acești oameni sunt profesioniști.
Îmi amintește de Abrams în 68.
- Abrams? - Da. Țineți minte?
- Acum cât timp a fost asta? - "Nu putem provoca vietnamezii la luptă
și trimitem grupuri mici și nu rezistă tentației să ne atace."
"Cel puțin ne luptăm." 58.000 de nume spun că acea strategie nu a funcționat.
De ce ai o problemă cu evoluția?
Cu plutoanele forțelor speciale ale căror soldați distrug inamicul?
- Dar, plutoanele sunt mici. - Dar, asta e și ideea.
Abrams. Ce, înregistrezi emisiuni de pe History Channel?
Nu.
În 1968 am debutat ca jurnalist. La ziarul universității.
- O fițuică liberală? - Da.
- Nu i-am pierdut niciodată gustul. - Norocul meu.
- 1968. - Aveați șase ani.
Dar aveam nivelul de clasa a șasea.
- Faci asta 40 de ani. - Nu e nevoie să o spuneți cu voce tare.
40 de ani înseamnă că ai experiența să știi că suntem la cotitură.
Americanii trebuie să înțeleagă
că nu e doar o alegere dar și o obligație morală să-i oprim pe insurgenți.
Nu putem permite ca răul și teroarea lor să se răspândească.
Iar printr-o acțiune militară fermă vom face primul pas important.
Primul pas? Dar ce am făcut în ultimii șase ani, domnule senator?
Al Doilea Război Mondial a durat mai puțin de cinci.
Întoarce-te.
Trebuie să-ți văd piciorul. Să văd dacă e fracturat.
- Nu leșina. - Bine.
Ai nevoie de garou.
Sunt într-o mână.
- Rezistă frate. - La dracu.
Vin ajutoare.
Nu e nimic de discutat.
Americanii, dacă ar fi să accepte încă o strategie,
vor mai mult decât recunoașterea vagă a unor greșeli trecute.
Puteți să-mi spuneți cu cuvintele dumneavoastră unde credeți că s-a greșit?
Cele mai rele informații din istorie.
Decizii luate de oameni care nu au luptat niciodată.
Relații publice vitrege.
Voi presa ați avut Abu Ghraib. A fost un moment de glorie jurnalistică.
Ați luptat vreodată?
- Informații. Șase ani. - Dar nu infanterie?
Știai asta. Am absolvit West Point primul din clasă.
Eram cel mai bun la informații. Să mă scuz pentru realizările mele?
Nu, nu v-aș cere așa ceva.
Știi, cum stăm noi aici și dezbatem despre război și politică
mi-am dat seama de ceva.
Nu o să poți să prezinți un material serios
printre prostiile gen "Patria celor liberi, Tara celor obezi"
și restul reportajelor de divertisment de la postul vostru.
Poate o să fiu menționat preț de șapte secunde
de prezentatoarea aia de focus grup cu părul ca o claie.
Scuză-mă. O cheamă Summer Hernandez-Kawalski?
Ăsta e chiar numele ei?
Ce ați pățit?
- Când ați devenit toți moriști? - Ce?
Moriști. Se învârt după cum bate vântul.
De când confundați opinia majorității cu cea corectă?
Ca atunci când am susținut invadarea Irakului?
Susținut? O, nu.
Voi ați vândut-o. Postul tău deschidea fiecare reportaj despre Irak
cu un steag pe tot ecranul, marinarul model cum salută
și vulturul pleșuv, pe muzică de Aaron Copland.
Noi ca și voi am crezut că Irakul este un inamic legitim.
Ne-ați cerut prezumția de nevinovăție pentru că aveam trupe în luptă...
Postul tău a oferit acea prezumție fără să clipească.
V-am oferit-o.
Cu toții... Janine.
Și tu și eu ne-am pus oamenii la bătaie.
Eu mi-am recunoscut greșelile. Tu când o să o faci?
- Senatorul Skilken la telefon, linia doi. - Mulțumesc. Să aștepte o secundă.
Știi, într-un fel, suntem în aceeași echipă.
Coechipieri. Amândoi avem responsabilități.
Ai vândut deja războiul. Acum îți cer să mă ajuți să vând soluția.
Trebuie să merg la telefon.
Puteți vorbi de aici.
Crezi că vreau să asculți cum cerșesc bani?
UNIVERSITATEA HARVARD
Dacă trebuie să aleg între dreptate și pace, aleg dreptatea - T Roosevelt
CINE E IMPORTANT ÎN WASHINGTON
TINERII DE LA CAPITOLIU
De JANINE ROTH
Irving pare într-adevăr să fie următoarea speranță,
viitorul pentru Partidul Republican
și cu pași mici, dar deloc nesemnificativi, a început redefinirea.
- De ce nu atacă? - Poate vor să ne prindă vii.
Se gândesc cum să o facă.
Respiră.
Bine. Prima echipă dă tonul.
Subiectul ales este...
"Ce concept de politică externă
poate fi aplicat acasă cu cel mai bun efect?"
- Bine că nu suntem noi. - Bine, începeți. 15 minute, glorie sau ruină.
Arian Finch și Ernest Rodriguez
Bun început.
Ce naiba!
- Ce? - Ești bine? Ești pregătit?
- Da. - Respiră.
- Respir. - Respiră.
Scuzați-mi colegul. E atât de disperat să iau și eu o notă bună
că fie o să facă pe el sau o să-și înghită limba.
Știți când au renunțat la acțiunea afirmativă? După ce i-au văzut notele.
- Și cu dvs ce e profesore? - Ce-i cu mine?
Știți, ce-i care nu pot să facă, predau.
Pe bune, să fii profesor înseamnă că ți-ai valorificat cel mai bine ce ți-a fost dat?
Ăsta e talentul dvs?
M-ai prins.
Știi, acum 30 de ani aveam o cu totul altă idee
despre cum e slujba asta.
Că voi publica teorii care să schimbe mii de oameni.
Mai marii universității vor fi așa impresionați
că o să-mi ofere bilete la toate meciurile numai să stau aici.
- Uau. Dar ce visuri elaborate. - Nu-i așa?
Nimeni nu citește ce public. Studenții vin la mine pentru sfaturi,
dar școala încă îmi greșește numele pe notițe și mailuri.
- Ați rămas pentru bani? - Pentru bani? Doamne, nu.
Sunt aici pentru că sunt un egoist.
Tin la rarele momente când știu că am în clasă pe cineva
cu un talent care să-i permită să realizeze lucruri mari.
Talentul meu nu stă în teorii, ci în faptul că pot să recunosc potențialul în alții
și poate să le dau un imbold când au nevoie.
- Credeți că eu sunt printre acei alții? - Tu ce crezi?
Ernest și Arian v-au arătat că sunt speciali? În fiecare zi?
Suficient să mă convingă. Diferența între tine și ei
e că tu ești talentat de la natură. Ei nu erau.
Au trebuit să muncească pe rupte. Nu le-a fost ușor.
Și puteau să lovească mingea cu 145 km pe oră? Aș vrea să fiu în locul lor.
Nu, ei ar vrea să fie în al tău.
Au făcut liceul în cartierele unde au crescut,
locuri uitate de lume care nu seamănă deloc cu școala la care ai mers tu.
Detectoare de metale la fiecare ușă, profesori cu pistoale la brâu.
Locurile acelea groaznice nu le-au oferit nimic bun.
- Am văzut același lucru în Vietnam. - Ce?
Primii care se înrolau erau cei pentru care țara asta nu a făcut nimic bun.
Ernest și Arian au crescut în aceste cartiere
unde oamenii se împușcă pentru cele mai mărunte lucruri.
"Tu ești din cartierul de la sud de aici." Poc.
"Roțile tale sunt mai bune ca ale mele." Poc.
Și ce fac după ce reușesc să scape de acolo întregi?
Luptă pentru țara care ignoră aceste cartiere
exceptând o revoltă sau prea multe crime.
De cealaltă parte, sunt cei care pot profita de avantajele din această țară.
- Ca mine? - De obicei sunt primii
care fac un mare pas înapoi când e nevoie de voluntari.
- Acum mă recrutați? - Te recrutez?
Le-ați băgat armata în cap lui Ernest și Arian și acum încercați cu mine.
Trei tipi din poza aia nu s-au mai întors acasă.
Altul e în închisoare pe viață.
Vrei să știi care a fost cea mai gravă rană care am avut-o?
54 de copci când am protestat în Chicago după ce am venit acasă.
Nu i-am recrutat pe Ernest și Arian, dimpotrivă.
Îmi place ce au făcut? Nu. Sunt de acord? Nu.
Mi s-a rupt sufletul. Dar le admir motivele.
Credeau că cel mai bun mod de a schimba lucrurile în țară este să lupte pentru ea.
Angajament. Angajamentul este conceptul de politică externă
pe care am vrea să-l aplicăm acasă.
Îl aplicăm bine în străinătate.
Actualul secretar de stat a călătorit mai mult decât oricare altul din istorie
și avem mai multe ambasade ca niciodată.
Asta nu se întâmplă pentru că sunt mai multe avioane?
Și în plus nu sunt acum mai multe țări în care să punem ambasade?
Putem alege să nu zburăm și să nu recunoaștem acele noi țări.
Dar faptul că am ales, înseamnă angajament.
Suntem buni cu angajamentul în străinătate,
dar am avut și unele eșecuri mari.
Cum ar fi?
11 Septembrie și Ruanda.
Somalia. Avem o țară comunistă la 145 kilometri de Miami.
Nu e de ajuns 15 minute să vorbim despre asta.
- Nici o țară nu e perfectă. - Orice țară ar trebui să vrea să fie.
Uite, amice, dacă ești de acord,
am vrea să folosim timpul rămas să ne concentrăm pe angajament
și cum îl vedem folosit în străinătate dar nu aici pe străzile noastre.
Am întors spatele celor mai mari probleme care sunt aici acasă.
Deși cel mai sigur mod de a amplifica o problemă este să o ignori.
Cine știa? America să facă mai mult.
- Noi știm. - De ce?
Noi știm.
De exemplu renunțarea la al treilea an de liceu.
Există trei opțiuni în locul școlii. Un an la Corpul Păcii peste hotare,
sau unul la Corpul American aici într-una din 500 cele mai sărace zone
sau pregătire militară aici sau peste hotare.
Toată lumea alege o variantă fără scutiri de la mama.
Hai să fim serioși. Glumiți?
Deloc. Democrația a fost o glumă? Drepturile civile au fost o glumă?
Ce ziceți dacă fiecare licean învață să mărșăluiască și ne invadăm vecinii?
Ne-am pierde pe drum.
73% dintre liceenii din California nu știu ce țară e la granița cu Minnesota.
Tu știi? 77% dintre toți liceeni nu știu numele celor doi senatori din statul lor.
50% din elevii de clasa a opta nu știu să scrie și să socotească la nivelul cerut.
Când 25% dintre muncitorii noștri nu au funcționat, s-a numit Marea Depresie.
Cum se cheamă când 50% dintre elevi nu funcționează?
Și Mai Marea Depresie?
A, Canada e la granița cu Minnesota.
Cel mai inteligent lucru pe care l-ai spus azi.
Și costurile?
Cât de ridicole și imposibile ar fi?
Mai puțin ridicole decât nouă mii pe elev în fiecare an. Nouă mii ori cât?
3,8 milioane de elevi. Asta înseamnă 34 de miliarde.
Acum cheltuim cu 2 miliarde mai mult ca acum cinci ani.
Pentru rezultate mai slabe.
Cine nu și-ar dori o experiență care nu are legătură cu rasa, averea,
sau cu originea ta? Împreună doar pentru că suntem americani.
Asta ne-ar face mai buni pe viață.
Și e păcat că nimeni nu bate moneda pe așa ceva în țara asta,
decât dacă e propunere legislativă.
Deci ar trebui să stau în școală încă un an?
Frate, ești aici de opt ani.
Am putea toți, cu diplomele și banii pe care o să-i facem,
să ne ascundem într-o vilă frumoasă.
Și când o casă frumoasă nu a fost visul american?
Pe 5 iulie, 1776.
Sau 8 decembrie 1941?
12 septembrie, 2001.
Voi nu vreți să studiați la Harvard sau Stanford după absolvire?
Nu vreți să faceți bani? Gogoși.
Cred că sunteți ipocriți să stați aici să vorbiți despre lucruri mărețe.
Hai să o facem.
Ce?
Ciudat.
Sunt pe bune?
ORDIN DE RECRUTARE ÎN ARMATĂ
Mulțumesc.
Profesore, arătați de parcă faceți ulcer.
Am deja ulcer. Întrebarea e dacă sângerează.
Nu gândiți că proiectul ăsta ne-a făcut să ne înrolăm. Nu a fost așa.
Nu cred. Voi doi puteați să alegeți orice școală în orice domeniu.
- 200 de mii datorie după absolvire. - Programe de împrumut avantajos?
Da, dar nu atât de avantajoase pe cât se vede în reclame.
- Arian vorbește pentru amândoi. - Credeți că e doar decizia lui?
Dvs ne-ați spus să nu trăim cu plase de siguranță.
Nu credeam că o să însemne să vă înrolați. Dacă știam, îmi tăiam limba.
Nu asta e ideea.
Pentru că nu pot să spun că armata e mai bună decât universitatea?
Nu, pentru că nu vedeți că dacă am face orice altceva,
nu am fi parte din cel mai important lucru care există.
Domnule Profesor, aceste evenimente ne vor contura viața,
la fel ca Vietnamul generației dvs.
Nu m-am înrolat. Am fost recrutat.
Primul Război Mondial, soldații germani au scris poezii despre eroismul britanicilor,
îi admirau dar râdeau la comanda
care îi trimitea la moarte cu sutele de mii.
Un general german a scris:
"Nicăieri nu am mai văzut așa lei conduși de așa miei."
Iisuse, vorba aia se potrivește perfect acum.
Acești funcționari fercheși care conduc războiul ăsta,
nu sunt mai buni sau mai inteligenți, nici măcar de pe aceeași planetă.
Și ei sunt cei care atunci când oamenii noștri sunt nimiciți în luptă,
spun chestii gen, "Inamicul ne-a spart nasul dar învățăm din greșeli."
Suntem de acord. Care e problema?
Despre ce vorbiți?
Știm deja cum funcționează sistemul.
- Băieți, gândiți. - Am gândit destul de departe.
Pentru că merge prost e cu atât mai important.
Eu nu... Ce vrei să spui?
Nu l-am fi studiat pe Nixon în școală dacă nu era Watergate.
De-l ucideam pe Bin Laden pe 12/9,
sau dacă irakienii șiiți ne primeau cu o paradă,
nu ar fi trebuit să ne gândim, "Religia chiar încurajează crima?"
"Au nevoie de un dictator care să oprească măcelul?"
Cea mai mare armată din istorie nu poate prinde trei inși. Să fim serioși.
Și cum poți să vorbești de democrație
și să dai milioane regilor saudiți care sunt cel mai departe de democrație?
- Așa că vă puneți bocancii? - Sau te sui la tribună.
Conducătorii fac treabă atunci când e nevoie.
Faci pasul înainte când e nevoie, sau te dai înapoi
și lași greul pe umerii altora?
Sunt întrebări simple.
Dar cu răspunsuri ce pot fi groaznice.
Vă rog credeți-mă, dacă aș ști că lupta asta merită sacrificiul, v-aș susține.
Dar cum rămâne cu schimbarea politicii interne?
Facem asta acum, și când ne întoarcem mergem la școală.
- Pe banii armatei. - Și putem face ceva.
Veterani de război, negru, mexican, amândoi cu educație.
Măi să fie.
Nimic nu ne va sta în cale. Atunci vor trebui să ne asculte.
Putem face schimbări.
Dacă.
- De ce nu atacă talibanii? - Sunt mai buni dacă-i prind vii.
Pilotul.
Timpul până la băieții mei?
Când ajungi, deschizi focul.
Informează elicopterul de salvare că un bombardier A-10 merge să curețe zona
dar că se îndreaptă către un loc în care sunt și ai noștri.
Vreau ca situația asta să ajungă până sus la cine trebuie.
Spune-le că nu e așa de ușor pe cât se vede de la 14.500 de kilometri.
Scuze că te-am făcut să aștepți. E un vot în desfășurare, și...
Pot să...?
În 1991, postul meu, ANX,
a fost cumpărat de o corporație cunoscută care vinde săpun și becuri.
Peste noapte, dintr-o organizație preocupată cu știrile am devenit
o afacere interesată de rating și câștiguri din publicitate.
O morișcă. Și am știu. Dar am crezut că o să pot să-mi păstrez autonomia.
Am crezut că mărirea de salariu însemna că încă sunt dedicați știrilor, dar...
Janine, ia loc, te rog.
- Mulțumesc pentru asta. - E adevărul.
Cum pot... verifica rezultatele acestei misiuni? Nu trimiți presa cu trupele?
Nu. Nu e loc.
Forțele Speciale se mișcă repede. Pot să ofer filmări cu luneta și de noapte.
Super. Alea sunt cele mai căutate.
Orice evoluții ți le voi prezenta eu direct.
Super. Mulțumesc. Acum să stric distracția.
Tu? Chiar?
Cel mai rău scenariu... Punctele de operare nu funcționează.
Vor funcționa.
A luat președintele în calcul o posibilă suplimentare a trupelor
pentru această strategie, dacă va fi necesar?
Capacitățile armatei sunt la limită. Poate o să trimiteți puști care nu s-au înrolat?
Recrutare? Nu. Nu e nevoie.
Avem tot ce ne trebuie să distrugem inamicul acum,
mai puțin voința publicului.
Aici e rolul tău.
De unde știm că de data asta o să meargă? Oamenii sunt foarte neîncrezători.
După 11/9 toată lumea era de partea noastră.
Șase ani mai târziu trăim cele mai grele vremuri pentru un american.
Exagerările nu ne ajută să...
Haideți. Nimeni nu ne monitorizează patriotismul.
Recunoașteți, e una dintre cele mai rele cinci perioade pentru noi.
- Oamenii au nevoie de... - O victorie.
Oamenii, președintele, eu,
cu toții avem nevoie de victorie în Afganistan.
Victoria ajută oamenii să regândească, congresul să vorbească în loc să țipe.
- Ajută Afganistanul. - Vine de la sine.
Și ajută partidul dvs.
Noi suntem partidul care reprezintă securitate, puterea acestei țări.
Partidul care transmite tiranilor
că SUA are determinarea și energia de a-și duce la capăt lupta.
"La capăt"?
Tu vrei să câștigi?
- Ce? - Războiul împotriva terorii?
Da sau nu?
- Da sau nu? - E greu de...
Asta este întrebarea de da sau nu a vremurilor noastre.
Ezitarea e înfrângere. Te oprești și ești mort.
Singura opțiune pentru America...
Mă scuzați.
Scuză-mă.
Irving.
Când?
Gloanțe.
Reîncarc.
- Câtă muniție mai au? - De unde naiba să știu?
- De ce nu-i omoară talibanii? - Vor să-i lase fără gloanțe.
Tine-mă informat.
E foc de intimidare. Păstrează-ți gloanțele.
Sunt sătul și obosit, Janine. Sătul și obosit să fiu umilit.
Iar și iar am permis ca țara noastră să fie amenințată
de aceste găști de nespălați.
Și o să se oprească.
Îți dai seama ce avem?
Îți dai seama de ce suntem în stare?
Pentru că Dumnezeu mi-e martor...
dar...
mi se rupe inima să le cer bărbaților și femeilor în uniformă
să-și riște viața pentru această victorie...
dar știu în sufletul meu că nu avem altă soluție.
Nu cu acest dușman. Nu împotriva credințelor lor medievale.
Dar consolarea pe care o pot oferi familiilor celor căzuți,
cu o convingere deplină...
este că viețile lor au însemnat ceva.
Acum, să impozităm sau nu tranzacțiile făcute pe internet,
asta e întrebarea.
Marcia. Notițele mele, te rog.
- Asta e strategia dvs, nu-i așa? - Produsul unei noi școli de gândire.
Dvs sunteți noua școală. Dvs sunteți omul președintelui.
- Și? - Și dacă dă rezultate cu numele dvs,
e o ocazie minunată de a vă separa numele de restul celor care
ar vrea să fie președinte.
Dă-mi voie să spun cât se poate de răspicat.
Nu candidez la președinție.
A fost o oră bună. E o știre și e a ta.
Ăsta e numărul meu direct. Sună-mă dacă ai întrebări.
- Mulțumesc. - Marcia, poți să vii?
TOT CE ESTE NECESAR
- Hei. - Da?
- Ai idee câți mai sunt? - Peste zece.
Spune bombardierului să tragă până rămân fără muniție.
Timp de sosire elicopter de salvare șase minute. Vânt din față.
Dă-mi din nou pilotul.
Ne văd?
- S-a terminat? - Pentru noi dacă sunt încă în viață.
Ochii sus.
Deci eu trebuie să pun în aplicare proiectul făcut de Arian și Ernie,
chiar dacă mie mi-a sunat ca o poveste de adormit copiii?
- Le-ați dat 10 pentru asta? - 9 cu plus.
- Ce? - Nu au avut suficiente date.
De ce nu-mi spuneți despre studenții care iau 10?
Pentru că nu-i țin minte.
Deci prezența e condiția esențială, nu notele?
Ai aflat secretul, Todd. Asta se cheamă potențial.
E un semnal mai bun pentru ce vei face
decât să iei un 10 la un curs pe care-l uiți în doi ani.
Sună a ce spun elevii mediocrii să justifice toate notele de 7.
Nici unul nu a luat 7.
- Poate amândoi au luat un 9 muncitoresc. - Nu pentru că au renunțat.
Sunteți fericit că sunt acolo?
Ți-am spus de două ori, am făcut ce s-a putut să-i opresc.
Dar îi admirați pentru că s-au dus?
Și eu ar trebui să vă ascult sfatul,
chiar dacă cei doi de care mi-ați povestit nu l-au ascultat?
Ei au făcut ce ar fi făcut oricum.
Și poate că vă năpustiți asupra mea
pentru că foarte rar găsiți studenți care merită efortul,
și adesea, pare că...
nu ați reușit să ajungeți la ei odată ce i-ați găsit.
De fapt, eșecul a început acum zece, poate chiar 15 ani.
Adevărul e că nici nu-mi pierdeam vremea cu întâlniri de genul ăsta.
- Ce s-a schimbat? - Tu. Studenți care veneau la mine.
Pentru că suntem mai cruzi, că nu vrem să murim pentru acești rahați cu ochi.
Tu vrei să fugi cât mai departe de lumea reală.
Rahați cu ochi. De câte ori o să mai spui asta?
Ei se hrănesc din apatia ta, din ignoranța ta voită.
Plănuiesc strategii în jurul ei, și caută noi lucruri cu care să scape basma curată.
Dați vina pe mine, pentru că vreau să am o viață bună
pentru că pot, și sunt deștept pentru asta.
O să mă învinovățiți că nu vreau să lucrez cu dvs
la știu eu ce cooperativă?
Semănați foarte tare cu părinții mei.
Ei spun că-mi oferă o viață mai bună decât au avut ei,
dar îmi scot ochii pentru că am tupeul să mă bucur de ea.
Todd, la ce e bună o mașină de 90 de mii de dolari dacă nu ai destulă benzină
iar străzile arată tot mai mult de parcă ar fi din lumea a treia?
Dacă toate declamațiile tale despre congres și politică sunt adevărate,
dacă lucrurile stau prost, pe cât de prost spui tu că sunt,
când mii de soldați americani sunt morți și mor în timp ce vorbim,
spune-mi, cum poți să te bucuri de viața bună?
Roma arde, băiete, și problema nu sunt cei care au aprins focul.
Ei sunt irecuperabili. Problema e cu noi, cu noi toți
care nu facem nimic, care comentăm și încercăm să ne fofilăm pe lângă flăcări.
Există oameni, peste tot în lume, care luptă pentru mai bine.
Mai bine încerci și eșuezi decât să nu încerci deloc.
- Da. - Și dacă tot acolo ajungi?
Cel puțin ai făcut ceva.
Mersi că ai bătut la ușă. Ce a vrut copilul teribil?
- Să vorbim. O oră. - Iisuse. Te-a aburit sau ai o știre?
O mare operațiune militară a fost lansată în timp ce vorbeam.
O exclusivitate? Super. Detalii.
Să difuzăm imediat datele de bază. Care e operațiunea?
- Janine. Alo? - Nu miroase bine.
Nu știu. Am plecat de acolo cu un sentiment rău. Simt că e...
- Simți? - ...cacialma.
Simți? Ești oare plătită să-ți investighezi sentimentele? Doar spune-mi faptele.
- Nu putem face asta din nou. - Să facem ce din nou?
Nu putem să cumpărăm tot programul
cum am făcut cu invazia...
O, te rog. Scutește-mă că-mi explodează capul.
- Ăsta e omul tău, nu? - Nu e omul meu.
Îți oferă exclusivitate. Îți dă un cadou.
E propagandă. Nu trebuie să difuzăm tot ce vrea guvernul.
Nu, noi difuzăm știri. Lansarea unei noi operațiuni militare e știre.
E vorba aici de un mic atac de conștiință? Nu e un pic târziu pentru asta?
Hai. Care e treaba?
Ești suficient de bătrân să-ți amintești de The Who?
- Și încă tânăr să-i mai ascult. - Uite noul șef, la fel ca vechiul șef...
E gândirea tip Vietnam pe care au reambalat-o.
O să trimită plutoane mici, copii drept momeală. E la fel...
Asta e speculație. Nu difuzăm speculații, bine?
E vorba de ei. Sunt disperați să găsească o ieșire.
Disperați să schimbe subiectul de la Irak, disperați să câștige,
încât îl ascultă pe Irving - și e bun.
Dar nu are un plan pentru ziua de după atac.
Vorbește de inimi și minți, dar e vorba doar de elicoptere și soldați.
Iisuse. Oricum puțin îi pasă de chestiile umane.
Toată chestia asta e o strategie... un lubrifiant care să-l ducă în Casa Albă.
Tipul e ambițios. Și ce?
Lași politica să-ți întunece rațiunea?
Încerc doar să-mi fac treaba.
Treaba ta e să raportezi fapte verificabile pe care să le pot difuza.
Nu sunt. Bine? Nu există presă acolo.
Nu avem decât cuvântul lui. Cum reziști în căldura asta?
Dar îți spun ceva. Are un plan pentru după alegeri.
Și nu e un proces de pace lung și anevoios. Nu.
Acești băieți au jucării cu care nu au fost lăsați să se joace de 5o de ani.
- El spune, "sunt sătul de umilințe..." - Nu începe cu paranoia nucleară.
Să auzim cum sună adevăratul sunet al victoriei.
Mi-a spus asta. Am notat.
"Tot ce e necesar să câștigăm."
Vezi? "Tot ce e necesar."
Super. Te rog să te calmezi, bine?
Din câte înțeleg Irving are un plan
să meargă după cei care ne-au atacat, bine?
Telespectatorii o să creadă că e un lucru bun. La fel cred și eu.
Ce s-a întâmplat cu tine, Howard?
Era o vreme când ai fi sărit la bătaie cu oricine dacă credeai că se justifică.
Ai fost un om bun.
Da, și nu credeam că o să apuc 40 de ani. Să fim serioși.
Nu poți să mă lași de una singură.
Greșit. Nu pot să fac asta.
Vii cu o poveste nebunească și speculativă care se bazează pe ce?
Intuiție feminină? Mă așteptam la mai mult de la tine.
Te așteptai la un calendar de război în roz.
- Exact. - Dacă nu facem noi asta, atunci cine?
Asta e slujba. Acești politicieni, jurnaliști, toți cei care spun:
"Dacă știam atunci ce știm acum..." Praf în ochi.
Aveam tot ce ne trebuia. Știam, dar nu ne-am obosit să facem legăturile.
Și nu am făcut-o, nu? Ne-am culcat pe o ureche, nu?
Și dacă greșești?
Ascultă-mă. Ai 57 de ani.
Ai o mamă care are nevoie de îngrijire 24 de ore.
Cine o să-ți mai dea de lucru după asta?
- Tot ce îți cer... - Nu mă pune în poziția asta.
Versiunea ta nu va vedea niciodată lumina zilei și știi asta.
Nu pot să o scriu pe aia pe care mi-a servit-o.
Nu pot.
Eu zic să te mai gândești.
- Vino la mine. - Încerc.
Vino la mine.
Hai.
Pilot.
Întoarce-re și elimină-i pe nenorociții ăia de talibani.
Citește ce scrie pe ușă.
Stai.
Am terminat?
Bine.
Ultima încercare, ascultă-mă.
Deciziile pe care le iei acum nu pot fi schimbate
decât în ani și ani de muncă grea pentru a le repara.
Și în acei ani devii altcineva.
Ni se întâmplă tuturor. Căsătorie, datorii.
Dar nu vei mai fi niciodată aceeași persoană care ești acum.
Iar talentul și potențialul...
Sunt foarte schimbătoare.
Și ar putea să dispară.
Presupuneți că am luat deja o decizie?
Și că o voi regreta?
Tot ce spun este că acum ești adult.
Iar problema e că devenim adulți înainte să ne dăm seama de acest lucru,
și când deja am luat multe decizii.
Dar ce trebuie să știi, Todd, nimeni nu te mai trage de mânecă.
Ești pe cont propriu. Îți ești propriul stăpân,
iar deciziile pe care le iei sunt ale tale și numai ale tale până la sfârșit.
Scuze. Pe ușă scrie până la opt și e trecut mult de opt.
- Da. Scuze. - Ce, nu vreți decizia mea?
Am următorul curs marți la nouă. O să aflu atunci.
- Bine, Muna. Ce...? - Nota pe care mi-ați dat-o nu e bună.
Vrei să spui 7 cu plus? Închide ușa te rog.
Să vedem...
Muniție?
Nu mai am.
Nici eu.
Ajutorul nu o să ajungă la timp.
Nu.
Pleacă de aici. Fugi.
Nici vorbă.
Te poți mișca. Pleacă.
Nici dacă aș avea aripi.
Nu așa.
Nu la pământ.
Ajută-mă să mă ridic.
Să mergem.
- Te duci la astronomie azi? - JD organizează un turneu de fotbal.
- Ce naiba faci la ora asta? - M-am întâlnit cu Malley.
Potrivit postului KZDZ din Los Angeles cântăreața pop Fate
a înaintat divorț de soțul ei rapperul Bully-Dog,
după turneul Pacific Rim pe care l-au avut împreună vara aceasta
când Fate e înregistrată întrebând un reporter
cât va fi drumul cu autobuzul de la Tokio la Beijing.
În continuare știrea zilei...
Senatorul Jasper Irving a anunțat...
Despre ce ați vorbit?
Note.
Primul pas al unei mari operațiuni militare...
Te pică?
- Te pică, nu-i așa? - Ba nu.
Trupele SUA au ocupat poziții vitale după o ofensivă surpriză.
Ce, știi cât o să-ți dea?
Știi ce notă?